Sa španjolskog preveo i obradio: LJUBO POSAVEC
Noćas sam sanjala da sam se vratila u Manderley...
Stajala sam ispred željeznih vrata.
Ali nisam mogla ući. Bila su zatvorena.
Tada, sam se uvjerila da...
posjedujem nadnaravnu moć, i prošla sam kroz vrata.
Staza je vijugala i vijugala...
i vidjeh kako se sve mijenja.
Priroda je vraćala ono što je bilo njeno...
i malo po malo zauzimala usku stazu svojim žilavim prstima.
Staza je vijugala i penjala se.
A na kraju pojavio se Manderley.
Manderley, u tajanstvenoj tišini...
sa svojim savršeno simetričnim zidovima.
Mjesečeva, varljiva svjetlost može se poigrati maštom...
i na trenutak kao da se naziralo svjetlo u prozorima.
Ali jedan oblak, kao rukom...
prekri mjesec.
Varka je nestala s njim, i svjetla na prozorima su nestala.
Ostao je samo mrak kao zaboravljeni pokrivač...
bez glasova prošlosti.
Nikada se nećemo vratiti Manderley, to je sigurno...
ali ja mu se ponekad vraćam u snovima...
i čudnim danima, što su za mene počeli negdje na jugu Francuske.
Ne činite to!
Kog vraga vičete?
Tko ste vi? Što gledate?
Žao mi je, nisam mislila gledati, ali...
mislila sam... - Mislili ste! - Dobro, što radite ovdje?
Šetala sam.
Onda nastavite svojim putem, i ne vičite više.
Neću se vraćati u Montecarlo, van sezone...
ne možeš vidjeti nikog poznatog u hotelu.
Hladno je. Konobar! Zovite ga.
Max de Winter. Dobra večer.
- Dobra večer. - Ja sam Edith Van Hopper...
Raduje me što vas vidim.
Nisam se nadala sresti stare prijatelje u Montecarlu...
Sjednite da popijemo kavu.
Gospodin će popiti kavu sa mnom, recite konobaru da donese drugu.
Ja pozivam vas na kavu.
Garçon, kavu, molim.
- Cigaretu? - Ne, hvala.
Odmah sam vas prepoznala...
prošli put ste bili u kasinu u Palm Beachu.
Neće se sjetiti starice poput mene.
Puno igrate ovdje?
Ne, ne volim to.
Kad bih živjela u Manderley...
ne bih dolazila nikad u Montecarlo...
Kažu da je to lijepo mjesto.
Kako vam se čini Montecarlo?
- Majstorski je sagrađen. - Ona je razmažena.
Djevojke bi dale vlastite oči, samo da vide Monte.
To je proturječno.
Nadam se da ću vas ponovno vidjeti.
Navratite u moj apartman popiti nešto.
Dat će vam lijepu sobu.
Ako vam nije po volji, žalite se.
Sluga će vam raspakirati kovčeg.
Nemam slugu. Hoćete to vi učiniti?
U redu, ja...
Mogla bi biti od koristi gosp. de Winteru...
Vrlo je sposobna.
Bilo bi mi drago, ali mislim da...
tko sam putuje, putuje brže.
Što misliš?
Misliš li da je šarmantno hodati ovako?
Ne drži se tako mlohavo.
- Imaš ključ? - Da, gđo. Van Hopper.
U mojoj mladosti, bio je jedan pisac...
bježao je kad je vidio da dolazim.
Mislim da je bio zaljubljen u mene, ali nije bilo obostrano.
Nego, ne bih htjela biti gruba...
ali postupila si glupo s gosp. de Winterom.
Tvoj upad u razgovor bio je drzak.
Muškarci to ne vole. Ne žalosti se.
Odgovorna sam za tvoje ponašanje...
iako možda toga nisi svjesna.
Jadnik, nije se još oporavio od smrti supruge.
Kažu da ju je obožavao.
Oh, koja katastrofa.
Kako sam glupa, žao mi je. Ne brinite...
Stavite pribor na moj stol, gđica. će jesti sa mnom.
- Ne mogu. - Zbog čega?
Vi ste vrlo ljubazni, ali bit će sve u redu...
Ne trebate se ispričavati. Ionako sam vas mislio pozvati.
Bar ćemo se napričati.
Zahvaljujem.
- Omlet molim. - Da, Mademoiselle.
- A vaša prijateljica? - Ona je prehlađena.
Jučer sam bio grub prema vama. Žao mi je.
Samoća me napravila takvim.
Naravno, kad je čovjek sam...
Gosp. Van Hopper je vaša prijateljica ili rođaka?
Ja sam njena pratilja.
Nisam znao da se društvo kupuje.
A ne, prijatelj je...
ono što osjećamo u duši.
Ne zavidim vam.
Ljubazna je a moram i nešto zaraditi.
- Nemate obitelj? - Majka mi je umrla prije nekoliko godina...
I ostavila me samu s ocem. A i on je umro prošle godine.
Tada sam pronašla ovaj posao.
Kako je to tužno.
Slagali smo se. - Vi i vaš otac?
Bio je veliki čovjek, pomalo brzoplet.
- Čime se bavio? - Bio je slikar.
- To je lijepo? - Da, ali...
nije bio shvaćen. - Da, to je česti problem.
Slikao je drveće. Hoću reći, jedno drvo.
Jedno drvo, stalno jedno te isto?
Da, govorio je: "Kad pronađeš ono pravo, budi uporan".
- Zvuči glupo. - Ne, i ja mislim tako.
A što ste vi radili za to vrijeme dok je on slikao svoje drvo?
Crtala sam zajedno s njim, ali ne baš najbolje.
Popodne ćete crtati? - Da. - Gdje?
- Ne znam. - Povest ću vas autom.
Oh ne, nema potrebe...
Hajdemo, završite i vodim vas.
Hvala, ali više nisam gladna.
Pojedite to kao dobra djevojčica.
Za neko vrijeme, bit će to veliko umjetničko djelo.
Ne gledajte to, nije ispalo dobro.
Ne može biti tako loše, dopustite mi da pogledam.
Nikada ne pogodim perspektivu.
Ta vijugava linija u sredini je moj nos?
Niste dobar model, izraz lica vam se neprestano mijenja.
Promatrat ću krajolik, bit će bolje.
Podsjeća me na našu obalu. Poznajete Cornwall?
Bila sam tamo za praznike s ocem.
U jednoj sam trgovini vidjela razglednicu...
s predivnom kućom na obali...
Pitala sam što je to i odgovorili su mi: "To je Manderley".
- Zastidjela sam se što to nisam znala. - Manderley je...
predivan, ali za mene to je samo mjesto gdje sam rođen...
i gdje sam proveo cijeli život.
Ne vjerujem da ću ga ponovno vidjeti.
Sretni smo što nismo tamo, za ovako lošeg vremena.
U Engleskoj se ne može kupati do lipnja.
Ovdje, voda je vrlo topla.
Postoji opasna struja. Neki se čovjek utopio prošle godine.
Ne bojim se da ću se utopiti, a vi?
Hajdemo, odvest ću vas kući.
O da, poznajem dobro gosp. de Wintera i njegovu ženu...
lijepu Rebeccu Hillridge.
Utopila se, ploveći blizu Manderleya.
On nikad ne govori o tome, naravno, to ga je slomilo.
- Popijte ovo... - Kako odvratno! Bombon.
Bilo je vrijeme. Požuri, želim igrati remi.
Bila je lijepa Rebecca Hillridge...
Obožavao ju je...
Bila je lijepa Rebecca Hillridge...
Nije se oporavio od smrti žene...
Bila je lijepa Rebecca Hillridge...
skrhan je...
- Dobar dan. - Dobar dan.
- Kuda ideš? - Na satove tenisa.
Profesor će biti nevjerojatno lijep...
i hodat ćeš za njim kao neka srednjoškolka.
Sretno.
Slobodni?
Da, gospođa ima gripu, njeguje je medicinska sestra.
- Žao mi je zbog gripe. Volite tenis?
- Ne jako. - Pa onda, idemo se malo provozati.
Dobar dan, gđo. Van Hopper, kako se osjećate?
Izašla si s njim, zar ne?
Taj će te profesor podučiti još nečemu, osim tenisa.
Požuri, moramo napraviti nekoliko poziva.
Pitam se je li gosp. de Winter još ovdje?
"Dragi gosp. de Winter: Zašto ne odgovarate na moje pozive?
Jako ste zločesti. Kad se oporavim, nećete se više dosađivati u Montecarlu.
Jer znam da se na smrt dosađujete.
Vaša prijateljica, Edith Van Hopper."
Mogu otići?
S toliko treninga bit ćeš spremna za Wimbledon.
Ali bit ćeš svejedno posljednja.
Kriva je ova moja prokleta gripa...
ali otpustit ću bolničarku, pa ćeš se vratiti tvojim zadacima.
Da Gđa. Van Hopper.
- Gospođice. - Da, gđa. Van Hopper?
Sigurno ste poslali poruku za gosp. de Wintera?
- Da, gospođo. - Ne mogu vjerovati...
trebao me već nazvati.
Siromah, teško mi ga je gledati kako pati tako sam.
Da barem postoji neka boca...
u kojoj bi se čuvale uspomene, tako da ne mogu ishlapiti.
A kada poželimo, otvorimo bocu i sve ponovno oživi.
Koje sjećanje bi sačuvali?
Ovo, zadnjih nekoliko dana.
Napunila bih puno boca.
Ponekad se u tim bocama sakriju demoni...
i pojave se baš kada mislimo da smo ih već zaboravili.
Ne grizite nokte.
Htjela bih imati 36 godina, nositi svilu i bisere.
Tada, ne bi bila ovdje sa mnom.
Recite mi gosp. de Winter. Zašto me pozivate na izlaske?
Zbog čega me obasipate svojim ljubaznošću?
Pozvao sam vas jer mi se sviđa vaše društvo...
Pomogli ste da zaboravim prošlost, više nego sva svjetla Montecarla.
Ali ako mislite da to činim iz milosrđa...
možete izaći iz auta i vratiti se sama.
Hajde, otvorite vrata i siđite.
- Obrišite se. - Hvala.
I molim vas, ne zovite me gosp. de Winter.
Imam lijepu kolekciju imena:
George Fortescue Maximillian.
Ali neka vas to ne brine, u obitelji me zovu Maxim.
I još nešto. Nikada nemojte obući crnu svilu i staviti bisere.
- Niti imati 36 godina. - Da, Maxim.
"Hvala za jučer. Maxim."
Za Boga miloga, dođi ovamo!
Moja kćer se zaručila.
- Koliko me to raduje. - Idemo u New York...
Rezerviraj karte u Aquitania-i. Imamo vlak u 12,30h.
Potraži pomoć. Brzo.
Nemamo vremena za gubljenje.
Gospodina de Wintera. Molim.
Neće se vratiti do podneva?
Spojite me s upraviteljem.
Ostavila sam nešto u sobi.
Da li se vratio gosp. de Winter?
Da? Spojite me s njim?
Tražim jednu knjigu, mislila sam da je ovdje.
Auto je pred vratima.
Ostavit ću adresu za slučaj da pronađu moju knjigu.
- Možete nazvati gosp. de Wintera? - Da, gospođice.
- Ne odgovara. - Hvala.
- Dovedite je. - Da, gospođo.
- Tražim gosp. Wintera. - Tražio je doručak u sobu.
Naprijed.
Zdravo, što vi radite ovdje? Nešto se dogodilo?
Dolazim se oprostiti. Odlazimo.
O čemu govorite?
Bojala sam se da vas više neću vidjeti.
- Kuda vas vodi? - U New York.
Ne želim ići. Ne sviđa mi se.
Idem se obući. Neću dugo.
Što bi više voljeli, New York ili Manderley?
Ne šalite se. Gđa. Van Hopper me čeka...
Samo sam se željela oprostiti.
Probajmo drugačije.
Idete radije u Ameriku s gđom. Van Hopper, ili u Manderley sa mnom?
Vi trebate tajnicu?
Ja vas molim da se udate za mene.
Naprijed.
Evo i doručka, ja sam na tašte.
Nije vam se svidio moj prijedlog.
Nije to, ja...
ja nisam ta vrsta žene.
Što time hoćete reći?
Ja ne pripadam vašem svijetu.
- Koje je moj svijet? - Manderley, zna se što to znači.
Ja o tome odlučujem...
ali ako me ne voliš, to je druga stvar...
udarac mom sanjarenju. - Ludo te volim.
Plakala sam jer sam mislila da te više neću vidjeti.
Budi blagoslovljena...
Kada se jednog dana sjetiš ovog, nećeš moći vjerovati.
Šteta što moraš još odrasti..
Sada, kad je sve sređeno nasipaj mi jednu kavu...
dva šećera i malo mlijeka, isto kao i čaj. Nemoj zaboraviti.
Tko će to reći gđi. Van Hopper? Ti li ja?
Reci joj ti, jako će se ljutiti.
- Koja je njena soba? - U autu je.
Recepciju, molim.
Gđa. Van Hopper čeka vani.
Hoćete je zamoliti da dođe u moju sobu.
Da, u moju sobu.
Gosp. de Winter vas moli da dođete u njegovu sobu.
Gosp. de Winter? Naravno, odmah.
Ovo nije baš najbolje izvedeno, zar ne?
Trebalo se dogoditi u nekom zimovalištu, ti u bijelom, s ružom...
i glazba violina...
a ja ti izjavljujem ljubav, pod palmom na obali mora...
- Ljubavi. - Sve je u redu.
Ne brini, ništa ne govori.
Veseli me što ste me pozvali...
Moram hitno otići, pa se moramo oprostiti...
nisam znala da se moja kćer zaručila.
Koja slučajnost.
Nazvat ću je da joj javim za moje zaruke.
Da? Kako krasna vijest.
Kako romantično. Tko je sretnica?
Žalim što ćete tako brzo ostati bez pratilje...
Očekujem da nećete praviti probleme.
Kada se to dogodilo?
Sad, gđo. Van Hopper, prije nekoliko minuta.
Ne mogu vjerovati.
Trebala bih te ukoriti što mi nisi ništa rekao.
Ali vam čestitam.
Gdje i kada će biti svadba?
- Ovdje. Vrlo brzo. - Munjevito vjenčanje...
Obustavit ću svoje obaveze, ona nema majku...
tako da ću se ja zauzeti...
za sve. Prtljagu...
neka izvade iz auta. - Trenutak.
Zahvaljujemo vam...
ali bismo više voljeli intimniju svadbu...
Nemojte dopustiti da to poremeti vaše planove.
- Oh, ali... - Ne.
Idem po tvoju prtljagu.
Hvala, Maxim.
I to su bili...
satovi tenisa.
Brzo te ulovio, kako?
Muha je mrtva.
Napravila si nešto što nisi trebala?
Što hoćete reći?
Ništa, Englezi imaju čudan ukus...
Biti gospođa Manderley je težak posao...
ne mogu to zamisliti, nemaš iskustva...
niti znaš što je to biti velika gospođa.
Znaš zašto se ženi tobom?
Ne misliš valjda da je zaljubljen u tebe?
Ta prazna kuća ga izluđuje.
Ne može više biti sam.
Bolje da odete, ostavit će vas vlak.
Gđa. de Winter. Zbogom i puno sreće.
- Što kaže? - Da smo zaboravili vjenčani list.
O, sveto nebo.
I oni su došli na istu ideju.
- Kako je lijepa. - Da.
I ti bi voljela imati veo, zar ne?
Odmah se vraćam...
Predivne su.
ti si predivan...
predivan.
- Dobrodošli kući, gosp. de Winter. - Hvala, Smith.
- Hladno ti je? - Malo.
Nemoj se plašiti...
Budi kakva jesi i obožavat će te.
Ostavi kuću u rukama domaćici.
Počinje kišiti, požurimo.
- Pokrij glavu. - Hvala.
Eno ga, to je Manderley.
- Sve u redu? - Da, hvala. Lijepo vas je vidjeti.
- To je gđa. de Winter, Fritz. - Drago mi je.
- Dočekuje nas cijela posluga? - Zapovijed gđe. Denvers.
Žao mi je, neće dugo trajati.
Gđa. Denvers.
Drago mi je.
- I meni. Sve je spremno.
Vrlo ste ljubazni, ne očekujem ništa.
- Pripravite čaj. - U knjižnici, gospodine.
Idemo, ljubavi.
Maxim, uđi.
- Dobar dan, gđo. Denvers. - Dobar dan, gospođo.
- Nadam se da vam se Alice sviđa. - Da, hvala.
Ona će se brinuti o vama dok ne stigne vaša služavka.
Nemam služavku. Alice će to dobro obavljati.
To neće moći...
dama vašeg ranga ima osobnu služavku.
Nadam se da vam se se dopala nova dekoracija.
Nova je? Ne sviđa vam se?
To je bila gospodinova zapovijed.
A kako je bilo prije?
Bilo je drugačije. Bila je to soba za goste.
A nije od gosp. Wintera?
Ne, on je bio u zapadnom krilu.
Odavde se ne vidi more...
vidi se samo sa zapadne strane.
Lijepa je. Bit će dobro.
Ako poželite nešto, samo kažite.
Vi ste najdulje od svih ovdje u Manderleyu.
Ne, Fritz je bio tu kad je gosp. Winter još bio dijete.
Da, vi ste došli malo kasnije?
Kada se prva gđa. Winter udavala.
Gđo. Denvers, nadam se da ćemo biti dobre prijateljice...
molim za strpljenje, to je za mene potpuno novi život...
željela bih da to bude pun uspjeh, i da će veseliti gosp. de Wintera.
Znam da mogu prepustiti kuću vašim rukama.
Nadam se da će sve biti na vaše zadovoljstvo.
Gospodin se nikada nije žalio.
Sići ću s vama.
Soba o kojoj ste govorili je iza ovih vrata...
Ne koristi se, najljepša je.
Jedina s pogledom na vrt i more.
Bila je gospođina.
- Dobar dan. - Dobar dan.
- Gđa. de Winter, zar ne? - Da.
Zovem se Crawley. Ja sam upravitelj...
Drago mi je što sam vas upoznao.
- Nagomilalo se posla. - Mogu zamisliti...
Rado bih pomogla.
Ne, Frank ne dozvoljava da mu pomažu...
On odrađuje svoje.
- Moramo pregledati ovo. - Uzet ću moje papire.
Dođite doručkovati ili će se kuhar naljutiti.
Bit ću dobra, Maxim.
Moram se uvjeriti da Frank nije ništa zagubio.
Bit ćeš dobro.
Uklopi se u tvoj novi dom.
Pročitaj Times, ima jedan dobar članak o kriketu.
Ah, da...
Moja sestra Beatrice i njen suprug Giles dolaze na ručak.
- Danas? - Da.
Umire od radoznalosti.
Izravna je. Ako joj se ne sviđaš, to će ti reći.
Ne bini. Bit ću tu da te zaštitim.
- Zbogom, ljubavi. - Zbogom, Maxim.
- Zbogom. - Zbogom.
- Dobar dan, gospođo. - Dobar dan, Fritz.
- Da vam donesem nešto? - Ne, hvala. Nisam baš gladna.
- Novine, gospođo. - Hvala.
Spotakla sam se. Hvala, Fritz.
- Kako je velika. - Da...
Bio je to salon za bankete u starim vremenima...
još se koristi za svečane večere i balove...
a posjete su dozvoljene jednom na tjedan.
Sviđa mi se.
Oprostite, vatra se ovdje pali tek popodne...
ali u kabinetu gori.
- Odmah ćemo je upaliti... - Ne, niti govora.
Gđo. de Winter... htio sam reći pokojna gospođa...
je boravila u kabinetu nakon doručka.
Hvala.
Što vam je, gospođo?
- Ne, a kabinet? - Lijeva vrata.
Hvala.
Gđa. de Winter?
Pogriješili ste, ona je već godinu dana mrtva.
Htjela sam reći... ja...
To je interni telefon...
vrtlar čeka zapovijedi.
Želio me vidjeti?
Gospodin mi je rekao da njegova sestra i gosp. Lacey dolaze na ručak.
Htjela bih čuti vaše mišljenje o meniju.
Sigurno je odličan.
Nedostaje umak...
Gospođa je bila oprezna s umacima.
Stavite umake koje bi stavila gđa. de Winter.
Hvala, gospođo.
Robert će donijeti vašu poštu.
Moju poštu? Da, hvala.
Duquesa de Atherton, 12 Wingate Place. Marqués de Armingham, 3 Palace Lane.
- Zdravo, Fritz. - Dobar dan, gđo. Lacey.
- Gdje je gosp. de Winter? - Na farmi je.
To sliči na njega što nas nije dočekao.
Kuća je dobro uređena, to je naučio od Rebecce.
A što može naučiti od jedne crkvene pjevačice.
Gdje je pronašao tu crkvenu pjevačicu?
- Upoznao ju je u južnog Francuskoj, zar ne?
Da, tako je.
- Drago mi je. Ja sam Maximova supruga. - Drago mi je.
Nisam te tako zamišljala.
Gluposti, takva je kao što sam ti ja rekao. Kako ti se sviđa Manderley?
- Predivan. - A gđa. Denvers?
Nikada nisam upoznala nikoga sličnog.
Plaši te? Nije baš ljepotica.
Giles, sad pretjeruješ.
- Potražit ću Maxima. - Giles.
Nisam mislila uvrijediti gđu. Denvers...
Ne boj je se...
ali je nemoj niti mnogo slušati.
- Hoćemo sjesti? - Da, svakako.
Sigurno je vrlo ljubomorna...
i nemoj joj se udvoravati. - Ali, zašto?
Mislila sam da ti je Maxim to rekao.
Obožavala je Rebeccu.
- Kako si, Robert? - Dobro, hvala.
- Još te bole zubi? - Na nesreću.
Izvadi ih. Prokleti zubi.
- Hvala. - Koje jelo.
- Loviš? - Čak se ni ne penjem na konja.
Morat ćeš, idemo svi skupa.
Sa sedlom ili bez?
Žalim, zaboravio sam da... Ne treba tu mnogo posla.
Maxim, kad ćeš napraviti zabavu?
Ne znam.
- Svi je hoće upoznati... - Da.
Napravi maskenbal.
- Voliš plesati? - Ne ide mi baš najbolje.
- Rumba? - Nisam još probala.
Čime se bavi tvoja supruga?
- Crtanjem. - Crtanjem?
Nadam se da nisu kao od onih avangardnih...
koji prikazuju žalosne duše. Ploviš?
- Ne. - I bolje.
Voliš Maxima, zar ne?
Zna se.
Trebala bi promijeniti frizuru...
skratiti otraga.
Ne, to nije dobro. Što kaže Maxim?
- Sviđa mu se? - Ne kaže ništa.
Vidim da te također ne brine tvoje oblačenje...
Maxim je vrlo osjetljiv na oblačenje.
- Nije rekao ništa o ovome što nosim. - Puno se promijenio.
Ne nerviraj se zbog njene promjene raspoloženja...
nikad se ne zna što misli.
Često se ponaša nepodnošljivo, ali...
neće se prepirati s tobom, ti si smirena.
- Kasnimo. - Ja idem.
- Zbogom, Maxim. - Zbogom, i hvala na posjeti.
Zbogom. Oprosti na indiskretnim pitanjima.
- Nas dvije moramo biti sretne. - Hvala, Beatrice.
Čestitam ti na Maximovom izgledu...
Zabrinjavao nas je puno zadnjih godinu dana...
ali već znaš tu priču.
- Zbogom, Beatrice. - Zbogom.
Jedno zlo manje, idemo prošetati.
- Čini se da ćemo pokisnuti. - Idem po moj ogrtač.
Imamo kišne kabanice.
Robert, jednu kabanicu za gospođu.
- Kako ti se čini Beatrice? - Za sada dobro...
ali je rekla da me nije takvu zamišljala.
- A kakvu te zamišljala? - Elegantniju i moderniju.
Sviđa ti se moja kosa?
Naravno. Zašto?
- Samo sam pitala. - Kakva pitanja.
Hvala.
- Da obučem? - Da, naravno...
moraš se čuvati. Jasper, hajde s nama.
Jasper, ovuda.
Kuda ovo vodi?
- U uvalu, tamo imamo barku. - Idemo.
To je samo gomila pijeska.
Molim te.
U redu. Idemo pogledati kad baš hoćeš.
To je Jasper, nešto mu se dogodilo...
ranjen je. - Ostavi ga.
- Idem pogledati. - Ne brini...
Neće mu biti ništa. Vratit će se.
Jasper, Jasper.
Oh, tu si.
Što tražiš? Hajdemo kući.
Jasper...
Nisam ni mislio da bi netko...
Znam tog psa.
- Nije vaš. - Od gosp. de Wintera je.
Imate nešto da ga svežem?
Idemo, Jasper.
Nemojte nikome reći da ste me vidjeli.
- Vi ne pripadate ovamo? - Nisam ništa učinio...
samo sam tražio školjke. Ona je otišla na more...
nikada se više neće vratiti.
Ne, neće se vratiti.
Hajdemo, Jasper.
Maxim, što se događa?
Maxim.
Žalim što sam se zadržala.
- Požuri, Jasper. - Čekajte me.
Djeluješ mi srdito.
Ne bih volio da jesi.
Bila je samo koliba i neki čudan čovjek...
Ušla si?
- Da... - Nikada više to nemoj učiniti!
- Zašto? - Mrzim to mjesto...
ako mi imalo vjeruješ, nećeš se vratiti.
Što se događa? Žao mi je.
Nismo se trebali vraćati u Manderley.
Bio sam blesav.
Potresen si.
Ne mogu te gledati takvog, volim te.
Dobro.
Oprosti, nemoj plakati.
Ponekad lupetam gluposti, bez razloga.
Stvarno?
Vratimo se kući i sve zaboravimo.
- Da, sve zaboravimo. - Daj meni Jaspera.
- Zdravo, uđite. - Nemojte ustajati...
Mislili ste ozbiljno kad ste mi govorili ono o računima?
- Naravno. - Što sada radite?
Obavještavam zakupnike da zbog svadbe...
ovaj tjedan ne moraju platiti zakupninu.
- Maximova ideja? - Da...
a posluga će biti posebno plaćena.
To mi nije rekao.
Mogu lijepiti marke.
Vrlo ste ljubazni. Sjednite.
Da, hvala.
Neki dan sam bio u kolibi na plaži...
Bio je tamo neki čudak, Jasper ga pronašao.
Bio je to Ben. Oprostite. Nije goropadan...
Ponekad mu dajemo sitne poslove.
Izgleda kao ruševina...
Nećete je obnoviti?
Kad bi to Maxim htio, rekao bi mi.
Sve što ima tamo od Rebecce je?
Da, Da.
- Za što ju je koristila? - Tamo je bila vezana barka.
Što se dogodilo s barkom?
Potonula je s njom?
Da, prevrnula se i potonula.
Nije se bojala ići sama?
Ničega se nije bojala.
Gdje su je pronašli?
U Edgecombeu, 60 km gore u rukavcu, nakon dva mjeseca.
Maxim ju je identificirao. Bilo je to strašno.
Mogu zamisliti...
Gosp. Crawley, nije da sam znatiželjna...
to što osjećam je neugoda...
Maximova sestra, služinčad...
znam da me svi uspoređuju s njom...
s Rebecca. - Ne vjerujem...
mene raduje što ćete se vjenčati s Maximom.
To će vam potpuno promijeniti život.
Lijepo je sresti nekoga kao što ste vi...
a da nije iz Manderleya.
Vrlo ste ljubazni. Djeluje šašavo, ali...
na meni traže osobine koje je imala ona...
ljepota, inteligencija i slično.
Ali vi imate neke bolje osobine...
ljubaznost, jednostavnost i skromnost...
što sigurno jedan suprug vrlo cijeni.
Nitko ne voli živjeti u prošlosti. A najmanje Maxim.
Vi nas možete odvići od toga.
Ne bih pokretala temu, ali...
imam još jedno pitanje.
Odgovorit ću ako budem mogao.
Kakva je uistinu bila Rebecca?
Pa, ovaj, bila je...
najljepše biće koje sam do tada vidio...
"Ljepota"
"Za gala večeru".
- Dobar večer, Maxime. - Zdravo...
Pogledajmo filmove s medenog mjeseca?
Što si to obukla?
Ništa, kupila sam neku haljinu. Ne sviđa ti se?
Ne, ali misliš da ti odgovara?
-Nije ti uz tijelo. - Mislila sam da će ti se svidjeti.
A frizura?
Oh da, voljena, žao mi je...
Predivna si.
- Pogledajmo filmove? - Da, voljela bih.
- Gledaj ovo. - Bilo je predivno.
- Vrati ćemo se? - Naravno.
Pogledaj...
Ovo će oduševiti naše unuke.
Vidi.
Sviđa mi se.
A pogledaj ovo.
- Vrlo lijepo. - Sjećaš se toga?
Da je bar trajalo vječno.
Hajde, gledaj.
Oh, pričekaj.
Pokidalo se, kao i uvijek.
- Da, Fritz, što je? - Možemo popričati?
- Da, reci. - O Robertu, gospodine...
Posvađao se s gđom. Denvers.
- Nebesa... - Puno se promijenio.
Što mu se dogodilo?
Optužen je krađu vrijedne statue iz kabineta...
Robert poriče optužbu.
- Koja statua? - Porculanski Kupidon.
Vrlo je vrijedan.
Naredi da to ispitaju, sigurno to nije bio Robert.
U redu, gospodine.
Zašto to govore meni? To je tvoj posao.
Maxim, ja sam ti htjela reći, ali sam zaboravila.
Ja sam ga slomila.
Zašto nisi ništa rekla Fritzu?
Nisam htjela ispasti blesava.
Sad je još gore, reci to njemu i gosp. Denvers.
Ne, Maxim, učini to ti.
Nemoj ih se bojati.
Gđa. de Winter ga je slomila i zaboravila to reći.
Žao mi je, nisam mislila da će Robert imati probleme.
Može se popraviti?
Ne, razbio se u komadiće.
Što si napravila s komadima?
Sakrila sam ih u jednoj škrinji u pisarnici.
Gospođa je mislila da će je uhititi.
Pokušaj srediti figuru...
i reci Robertu da je sve u redu.
Zamolit ću Roberta da oprosti. Ako se drugi put nešto dogodi...
gospođa će mi reći... - Da, hvala.
Nadam se da će sada raditi...
Koliko mi je žao. Bila sam tako neodgovorna.
Gđa. Denvers će biti ljuta.
Zašto je se bojiš?
Sličiš na služavku, a ne gospodaricu kuće.
Da, znam to...
ali, neugodno mi je. Trudim se, ali...
Teško je kad me ljudi promatraju kao nekog zlotvora.
I? Zapamti da je život u Manderleyu...
jedino što zaokuplja te ljude.
Težak udarac za njih.
Zato si me odabrao...
znao si da sam neiskusna i nesigurna...
samo o tome šapuću.
Što to govoriš?
Govorim samo da nešto kažem.
Ne gledaj me tako.
Maxim, što se događa?
Nisi trebala to reći.
Ne, bilo je ogavno.
Bilo sam sebičan što sam se oženio s tobom?
Kako?
Nisam baš dobra partija.
Trebala si se udati za nekog momka tvoje dobi.
Maxim, što to govoriš? Mi smo prijatelji.
Ne znam. Teško je živjeti sa mnom.
Naprotiv, vrlo je lako.
Naš je brak veliki uspjeh.
Sretni smo.
Ako tako ne misliš, trebaš mi to reći.
Mogu otići.
Zašto mi ne odgovoriš?
Što bi htjela da ti odgovorim.
Ako ti kažeš da smo sretni, neka bude tako...
Ja o sreći znam vrlo malo.
Gledaj, ovo kamera snima sama, sjećaš se?
"Idem u London zbog poslova oko posjeda.
Vratit ću se popodne, i nadam se da će...
ti ovaj mali odmor od mene goditi. Maxim".
Mogu nešto učiniti za vas?
Dobro mi je, hvala.
Donijet ću sendviče.
- Hilda. - Da, gospođo?
Zapadno krilo se još, uvijek ne koristi, zar ne?
Ne od smrti gđe. de Winter.
Drago mi je što te vidim.
Uputi me u događanja.
Nije dobro što ste došli.
- Jasper, dođi ovamo. - Ah, da. Moramo se kretati tiho...
da ne uplašimo Pepeljugu. Tišina, Jack.
U kabinetu je...
ako izađete kroz vrt, neće vas vidjeti.
Sličim na siromašnog rođaka, koji izlazi na zadnja vrata.
Zbogom, Denny.
Zbogom, gosp. Jack, čuvajte se.
Ušuti.
Tražite me? Nisam vas mislio uplašiti.
Ne, nisam se nadala da će netko doći.
Zadovoljan si što me vidiš stari prijatelju, a?
Ti ćeš mi barem zaželjeti dobrodošlicu u Manderley.
- Kako je Max? - Vrlo dobro, hvala.
U Londonu je, a zaručnica mu je ovdje sama.
Ne boji se otmice?
Denny, tvoje su pretpostavke bezvrijedne...
gospođa je sve slušala iza vrata.
Upoznat ćete me s mladenkom?
- Gosp. Favell, gospođo. - Drago mi je.
I meni također.
- Hoćete čaj? - Kako je čarobna.
Pozvan sam i ja ću to rado prihvatiti.
Ili ne, možda je bolje da odem. Nemojmo dosađivati mladenki.
Zar ne, Jasper?
Bilo mi je zadovoljstvo. Nego...
nemojte govoriti svom mužu da sam bio ovdje.
To mu se ne bi dopalo.
- Vrlo dobro. - Vrlo ste ljubazni.
I ja bih volio imati suprugu, koja bi me čekala.
Ali ja sam samo okorjeli samac. Zbogom.
Kod predstavljanja...
Denny je zaboravila reći da sam ja Rebeccin najdraži bratić.
Zbogom.
Želite nešto, gospođo?
Nisam vas očekivala, gđo. Denvers...
Vidjela sam otvoren prozor, pa sam ga došla zatvoriti.
Zatvorit ću ga ja kad budem odlazila.
Vi ste ga otvorili, ne?
Uvijek ste priželjkivali vidjeti ovu sobu, zar ne?
Zašto me to niste tražili?
Bila bih vam je pokazala.
Najljepša je na svijetu.
Takva je kakvu ju je gospođa ostavila...
Ništa nije mijenjano.
Pokazat ću vam garderobu.
Ovdje su njene haljine...
Želite ih vidjeti?
Bio je to poklon od gosp. Wintera.
Poklanjao joj je skupe stvari.
Njeno donje rublje je ovdje.
To su izradile časne sestre iz samostana Sv. Klare.
Ja sam je uvijek čekala...
ponekad bi ona i gospodin dolazili u zoru.
Skidala se u pričala mi o zabavi s koje bi dolazili...
Svi su je voljeli.
Sjedila je za toaletnim stolićem.
Pomakli ste četku.
Tako, kako ju je ona ostavila.
"Idemo, Denny, češljaj me", govorila je...
Češljala bih joj kosu dvadesetak minuta.
A na kraju bi rekla, "Laku noć, Denny"...
i otišla u krevet.
Ja sam ovo osobno šivala.
Vidjeli ste nešto ljepše?
Gledajte, kako je prozirna.
Nitko ne vjeruje da je prošlo toliko vremena od kad je otišla.
Ponekad, prolazeći hodnikom mislim da je čujem iza ovih vrata.
Njen nježan korak, ne može se pogriješiti.
Ne samo ovdje, nego u cijeloj kući...
Kao da je čujem i sada.
Vjerujete da mrtvi promatraju žive?
Ne, ne vjerujem.
Pitam se, ako ona dolazi u Manderley...
da vidi vas i gospodina zajedno.
Tako ste iscrpljeni. Zašto se malo ne odmorite.
Slušajte more.
To opušta.
Slušajte ga.
Slušajte.
Slušajte more.
Kažite gđi. Denvers da odmah dođe.
Gospoda de Winter imaju čast pozvati Jacka Favella...
na ples pod maskama u Manderley.
Rebecca, bit ću tamo. Ali kako! Jack.
Zvali ste me, gospođo?
Da, gđa. Denvers. Hoću da bacite sve ove stvari.
To su stvari gđe. de Winter. - Sada sam ja gđa. de Winter.
Učinit ću kako vi kažete.
Trenutak molim.
Gđo. Denvers, nećemo reći ništa g. de Winteru o posjeti gospodina Favella.
Zapravo, najbolje je zaboraviti sve što se danas popodne dogodilo.
- Maxim, bio si cijeli dan vani! - Ej, što ti je!
Pa dobro, što si ti sama radila?
- Razmišljala sam. - O čemu?
Dođi, reći ću ti.
Ljubavi, mogli bismo napraviti bal pod maskama, kao što si to prije činio?
Tko ti je dao tu ideju?
- Beatrice? - Ne, ali...
mislim da moramo učiniti nešto, da vide svi...
da je Manderley ponovno ono što je bio.
Molim te, ljubavi, možemo to?
Ne znaš što to znači.
Trebali bi pozvati stotine uzvanika..
Bilo bi tu puno mladih iz Londona...
napravili bi noćni klub od kuće. - Ali ja to želim. Molim te!
Nikada nisam organizirala veliku zabavu, ali mogu naučiti.
Obećavam ti, nećeš se sramiti zbog mene.
U redu, ako misliš da će sve dobro proći...
- Neka ti gđa. Denvers pomogne. - Ne, ne trebam njenu pomoć...
Mogu sve sama.
- U redu, srce. - Hvala, ljubavi.
U što ćeš se maskirati ti?
Ja se nikad ne maskiram. Kao domaćinu, to je moje pravo.
A ti, kao Alisa u "Zemlji čudesa"?
Neću ti reći. Sama ću dizajnirati haljinu i iznenaditi te.
Uđite.
Robert je pronašao ove skice u knjižnici...
vi ste ih baciti? - Da...
to su samo neke ideje za moju masku.
Niste ništa pokazali gospodinu Winteru?
Ne. To je iznenađenje. Ne želim da zna u što ću se maskirati.
Mislim da bi morali izabrati neku haljinu s obiteljskih slika.
S onih na vrhu stubišta? Pogledat ću.
Ova, na primjer, kao da je smišljena za vas.
Sigurno će vam odgovarati.
Čula sam kao gosp. Winter kaže da mu je to najdraža slika.
To je Lady Caroline de Winter, jedna od njegovih predaka.
Kako briljantna ideja! Zahvaljujem vam...!
- Sve je pod kontrolom? - Da, hvala.
Oprostite, vi ste učitelj?
- Ne, to je moja stara kapa i toga. - Kao maska, vrlo je lijepo.
- I osim toga, jeftino. - Da, to je i bila zamisao.
Dobar večer, Robert. Nije baš dobro vrijeme za ples.
- Ne, gospodine. - Vrlo je hladno i tmurno.
Kako pričvršćujete tu periku... Morali bi je isporučivati s aspirinom.
Zdravo.
- Adam i Eva? - Maxim, ne budi zločest.
Ja sam snagator. Gdje su moji utezi?
- Što? - Ostavio si ih u autu?
Ovdje su.
Ti si prvi sišao? Gdje je ona?
Čuva svoju haljinu u tajnosti. Ne da mi ući u njenu sobu.
Baš lijepo!
Idem joj pomoći.
- Popio bih nešto. - Nećeš se prehladiti ovako obučena?
Ne budi lud, to je prava vuna.
Oprostite, gospodine. Zaboravili ste ovo.
Ja sam Beatrice. Došla sam ti pomoći.
Molim te, ne ulazi. Neću da bilo tko vidi moju masku.
U redu, nemoj kasniti. Prvopozvani nikada ne kasne.
- Sigurno ste da je dobro? - Da, super.
- Uzbudljivo je? - Da gospođo.
Uvijek sam samo slušala o balu, a sada ću ga i vidjeti.
Nitko neće biti kao vi.
Stvarno? Gdje je moja lepeza?
- Sigurno sam u redu? - Tako ste lijepi!
Dobro, onda idemo.
Dobar večer, gosp. de Winter.
Kog si vraga to napravila?
Rebecca!
To je sa slike, s vrha stubišta!
Što je? Što sam napravila?
Skidaj to. Obuci drugu, bilo koju.
Ne možeš ostati u tome! Nisi me čula?
Gosp. George i gđa. Moore, Dudley Tenant...
admiral i gospođa Burbank.
Gledala sam vas kako silazite, točno tako sam prije godinu dana gledala nju.
Čak i bez iste haljine možete se usporediti s njom.
Vi ste znali da je ona imala takvu haljinu, a ipak ste mi to preporučili!
Zašto me mrzite? Što sam vam učinila da me toliko mrzite?
Pokušali ste zauzeti njeno mjesto. Udali ste se za njega.
Vidjela sam njeno lice, oči, isto kao ona onog dana kad je umrla.
Slušala sam kako silazi i penje se, po cijelu noć, noći i noći...
mislila sam na nju, patila jer sam je izgubila.
Ne želim to znati! Ne želim to znati!
Mislili ste da možete biti gospođa de Winter...
živjeti u njenoj kući, hodati njenim stazama, koristiti ono što je njeno...
ali ona je suviše jaka, ne možete se protiv nje boriti.
Nitko nije uspio protiv nje, nikada.
Na kraju je ipak izgubila, ali ne od čovjeka, ni od žene...
izgubila je od mora.
Šutite! Prestanite!
Vrlo ste uznemireni, gospođo. Otvorila sam prozor.
Malo svježeg zraka i bit će bolje.
Zašto ne odete? Zašto ne napustite Manderley?
On vas ne treba, ima svoje uspomene.
Ne voli vas, hoće ponovno biti sam, s njom.
Nemate zbog čega ostati u ovoj kući.
Zapravo, nemate zbog čega biti na ovom svijetu. Ili imate?
Pogledajte tamo dolje. To je lako. Vjerujte?
Zašto to ne učinite? Zašto to ne učinite?
Učinite to!
Učini to, ne boj se!
Brodolomac! Čamac na stijenama!
Idemo, svi!
- Obavijestite Obalnu stražu! - Nasukao se! - Maxim, Maxim!?
Hajdemo! Brzo!
Maxim! Maxim!
Ben, vidjeli ste negdje gospodina de Wintera?
Ona neće doći, zar ne? Vi ste rekli da neće.
Tko, Ben? O kome govorite?
O njoj, o drugoj.
- Frank, vidjeli ste Maxima? - Ne, ima već pola sata.
- Rekao bih da se vratio u kuću. - Ne, nije došao...
Bojim se da mu se nešto dogodilo.
Frank, što je? Nešto se loše događa?
Da, nešto strašno..
Čovjek koji je sišao provjeriti čamac, na dnu mora...
pronašao je olupinu drugog. Malog čamca, za ribolov.
- Frank, to je...? - Da. To je Rebeccin čamac.
Kako su ga prepoznali?
Taj čovjek je iz sela. Odmah ga je prepoznao.
Bit će to teško za Maxima.
Da, ponovno će morati kroz sve proći. I gore nego prije.
Zašto su ga morali pronaći?
Zar ga nisu mogli pustiti na miru, na dnu mora?
Bit će bolje da odete i pripremite doručak za sve.
U redu, Frank. Ja idem potražiti Maxima.
- Zdravo. - Maxime!
Nisi ništa spavao. Oprostio si mi?
Oprostio, tebi? Što bih ti trebao oprostiti?
Ono od noćas, moju glupost s haljinom.
Ah, to! To je zaboravljeno. Naljutila si se na mene, zar ne?
Maxim, ne bismo li mogli započeti sve iz početka?
Neću te moliti da me voliš, neću te tražiti nemoguće...
Bit ću ti prijateljica, tvoja pratilja. Prilagodit ću se tome.
Voliš me jako, zar ne?
Ali sada je prekasno, draga.
Izgubili smo mogućnost da budemo sretni.
Ne, Maxime! Ne!
Da. Sve je gotovo.
Dogodilo se. Dogodilo se ono čega sam plašio, dane i dane...
noći i noći. - Što mi pokušavaš reći?
Rebecca je pobijedila.
Njena je sjena bila stalno između nas...
odvajajući nas jedno od drugog.
- Ona je znala da će se to dogoditi. - Ali, o čemu ti to pričaš?
Poslali su ronioca koji je pronašao drugi čamac.
Znam, Frank mi je rekao. Rebeccin čamac.
Za tebe to je strašno. Žao mi je.
Ronilac je otkrio još nešto. Pokidao je jedna vratašca i pogledao unutra.
- Bilo je tamo jedno tijelo. - Nije bila sama?
Netko je bio s njom, moraš istražiti tko...
- To je to, zar ne, Maxime? - Ne razumiješ ti to.
Nitko nije bio s njom...
Bilo je to Rebeccino tijelo, položeno na dnu kabine.
Žena koju je donijela struja u rukavac Edgecombe...
i koja je sahranjena u obiteljskoj grobnici...
nije Rebecca.
To je tijelo neke neznanke, koju nitko nije tražio, tko zna odakle.
Identificirao sam je, ali sam znao da to nije Rebecca...
Lagao sam.
Znao sam da je Rebeccino tijelo bilo...
na podu kabine na dnu mora...
Kako si to znao?
Jer sam ga ja tamo stavio.
Možeš li me sada pogledati u oči i reći mi da me voliš?
Vidiš? Bio sam u pravu.
Prekasno je.
Ne, nije prekasno. Nemoj tako govoriti!
Volim te više od svega na svijetu!
Molim te, Maxime, poljubi me!
Beskorisno je, sad je sve prekasno.
Sada se ne možemo rastati, moramo ostati zauvijek zajedno.
Bez tajni, bez sjena.
Možda nam ostaje još samo nekoliko dana, nekoliko sati.
Zašto mi to prije nisi rekao?
Više puta sam to htio, ali činila si mi se tako daleka.
Što si očekivao, da znam kako uvijek misliš na Rebeccu?
Kako sam te mogla moliti za ljubav, a znala sam da još uvijek voliš nju?
Ali, što to govoriš?
Što hoćeš time reći?
Svaki puta kada si me dodirnuo, znala sam da me uspoređuješ s Rebeccom.
Kada si me promatrao, pričao mi, kada smo šetali vrtom...
znala sam da misliš, "To sam činio s Rebeccom"...
"i to... i ovo..." Nije li tako?
Misliš da sam volio Rebeccu? To misliš?
Mrzio sam je!
Vladala je mnome, začarala me, kao i ostale...
A kad smo se vjenčali, svi su govorili da sam najveći sretnik na svijetu.
Ona tako lijepa, tako izvanredna, tako zabavna...
"Tri su stvari koje mora imati dobra supruga", kažu...
"Stalež, inteligencija i ljepota."
I ja sam tako mislio. Imala je sve to...
ali usprkos tome, ja nikada kraj nje nisam bio sretan.
Nije mogla voljeti, biti nježna...
ili ljubazna.
Nisi je volio? Nisi je volio?
Sjećaš se one hridine gdje si me prvi puta srela u Montecarlo?
Bio sam tamo s Rebeccom na našem medenom mjesecu.
Tamo sam otkrio sve o njoj, samo četiri dana nakon vjenčanja.
Smijala se, dok se njena crna kosa vijorila na vjetru...
ja sam joj pričao sve o sebi. Sve...
stvari koje nikada nikome ne bih govorio.
Htio sam je ubiti. Bilo bi to lako, sjećaš se početka?
Preplašio sam te, zar ne? Mislila si da sam lud.
Možda sam i bio, a možda i jesam.
Nije mudro živjeti s vragom.
"Napravimo pogodbu", rekla je.
"Ispast ćeš idiot ako se razvedemo samo četiri dana nakon svadbe...
ja ću glumiti samoprijegornu suprugu, gospodaricu Manderleya...
i od njega napraviti najpoznatije mjesto u Engleskoj.
Svi će nam zavidjeti, govorit će da smo najsretniji par.
Koje li lakrdije! Koje li pobjede!
Nisam trebao prihvatiti njen prljavi plan, ali jesam.
Tada sam bio mlad i brinuo se za obiteljski ponos.
Obiteljska čast...
Znala je da bih žrtvovao sve prije nego se od nje rastao.
Znao sam da je naš brak jedna obična prijevara.
Prezireš me, zar ne?
I sam sebe prezirem. Ne možeš shvatiti moje osjećaje.
Možeš?
Pa, naravno da mogu, ljubavi.
Dobro, izvršavali smo pogodbu i ja i ona. Izvrsno je igrala svoju ulogu.
Ali jednog dana, postala je jako razdražljiva.
Iznajmila je stan u Londonu i bila odsutna nekoliko dana.
Onda je počela ovamo dovoditi svoje prijatelje...
Upozorio sam je, ali je samo rekla: "A što imam od tebe?"
Pokušala je i s Frankom, jadnim i vjernim Frankom...
nakon toga s njenim bratićem, čovjekom po imenu Favell.
Da, poznajem ga. Došao je onog dana kada si bio u Londonu.
- Zašto mi to nisi rekla? - Nisam htjela...
mislila sam da će te podsjetiti na Rebeccu.
Podsjetiti me? Kao da me netko trebao na nju podsjećati!
Favell ju je posjećivao ovdje, u ovoj kući.
Otkrio sam to, i upozorio je da ako ponovno dođe, da ću ih ubiti oboje.
Jedne sam se noći vratio bez najave iz Londona...
i mislio da će Favell biti s njom...
Više nisam mogao podnositi te prljave prijevare i laži.
Odlučio sam doći ovamo i suočiti se s njima...
ali tada je bila sama. Čekala je Favella, ali on nije došao.
Ispružila se na ležaju, pored nje velika pepeljara puna opušaka...
izgledala je bolesna, nekako čudna.
Odjednom je ustala i krenula prema meni...
"Kada budem imala sina", rekla je...
"ni ti, ni bilo tko neće moći dokazati da nije tvoj."
"Volio bi imati nasljednika za tvoj predivni Manderley?"
Tad se počela smijati...
"Kako je to ludo, kako je to nevjerojatno ludo!
Bit ću izvrsna majka, kao što sam bila i izvrsna supruga.
Nitko to nikada neće saznati. Sigurno će ti se sviđati, Max.
Svaki dan gledati mog sina kako raste, a znati da će jednog dana...
kad umreš, Manderley biti njegov".'
Potpuno mi se približila...
s jednom rukom u džepu a u drugoj je držala cigaretu.
Smiješila se...
"Dobro, Max, što kaniš poduzeti?
Ubit ćeš me?"
Mislim da sam na trenutak izgubio razum. Udario sam je.
Ostala je na nogama, buljila je u mene. Sličila je na pobjednika.
Ponovno je krenula prema meni, smiješeći se...
Odjednom, krivo je stala i pala.
Kad sam je pogledao, ležala je ispružena na podu...
Udarila je glavom o dio opreme za čamac...
pitao sam se zašto se i dalje ne smije.
Tada sam shvatio da je mrtva.
Ali ti je nisi ubio! Bila je to nesreća!
A tko bi mi vjerovao? Izgubio sam glavu...
znao sam da trebam nešto poduzeti, bilo što...
odnio sam je do brodice...
bilo je tamno, nije bilo mjeseca...
stavio sam ju u kabinu.
Kad je bio dovoljno udaljen od obale...
uzeo sam kramp i napravio rupu na trupu.
Kad se rupa proširila voda je brzo ulazila.
Prešao sam na gumeni čamac i udaljio se.
Vidio sam kako se barka naginje i tone.
Uputio sam se kući, jer...
počelo je kišiti. - Maxim...
- To zna još netko? - Ne, nitko osim tebe i mene.
Moramo reći da je to tijelo nekog koga ne poznaješ.
Ne, prepoznali su je po prstenju i narukvicama što ih je imala...
identificirale su tijelo. Tada su se sjetili one druge žene...
one, sahranjene u grobnici.
Ako će nešto ispitivati o Rebecci, reci da si se zabunio za onu drugu ženu.
Onog dana u Edgecombeu nisi se osjećao baš najbolje, nisi znao što činiš.
Rebecca je mrtva, to je jedina istina...
ne može pričati, ni svjedočiti, ni bilo koga povrijediti.
Mi smo jedini koji to znamo, ti i ja.
Već sam ti rekao, bio sam vrlo sebičan kada sam se vjenčao s tobom...
Sad shvaćaš što sam time htio reći.
Volim te, ljubavi. Uvijek te volim.
Ali uvijek sam znao da će Rebecca na kraju pobijediti.
Ne, nije pobijedila. Neka bude što bude ali nije pobijedila.
Recite?
Zdravo, Frank. Reci? Da.
Tko? Pukovnik Julian?
Da, reci mu da ću se sastati s njim što prije budem mogao.
Što?
Dobro, razgovarat ćemo o slučaju kada budemo potpuno sigurni.
Što se dogodilo?
Pukovnik Julian je zvao. On je šef policije ove grofovije.
Iz policije su me zamolili da dođem u mrtvačnicu.
Hoće znati da li sam mogao pogriješiti...
s drugim tijelom.
Dobro, pukovniče Julian, čini se da sam pogriješio s drugim tijelom.
Greška je razumljiva, s obzirom na okolnosti...
- A osim toga, niste se dobro osjećali. - Gluposti, bio sam izvrsno.
Ne brinite. Nitko vas ne može okriviti zbog te greške.
Loše je što ćete kroz sve to morati ponovno preći.
Što želite reći?
Bit će druga istraga, naravno, i birokracijski poslovi.
Kad bih vas bar mogao poštedjeti publiciteta, ali to je nemoguće.
Da, publicitet.
Pretpostavljam da je gđa. de Winter sišla u kabinu, a nevrijeme je prevrnulo barku...
Mislim da je to dobro objašnjenje, ne mislite tako?
Da, sigurno su se vrata zaglavila pa se nije mogla vratiti na palubu.
I konstruktor barke će bez sumnje biti u ovo uključen.
- Kako? Što on može pomoći u tome? - Upravo je pregledava.
To je samo reda radi.
Sutra ću prisustvovati istrazi, ali neslužbeno.
Jedan dan odigrat ćemo golf, kada se sve to završi.
- Da. - Zbogom.
Stigla je popodnevna štampa, gospođo. Hoćete je prelistati?
Ne, hvala, a nemojte time opterećivati ni gosp. de Wintera.
Shvaćam. Dopustite da vam kažem da smo svi vrlo žalosni.
Hvala.
Vijest je duboko ganula gospođu Denvers.
- Da, vjerujem da je. - Bit će provedena ponovna istraga?
- Da. To je samo formalnost. - Naravno, gospođo.
Htio sam vam reći da ako bilo tko od nas bude pozvan...
s velikim će zadovoljstvom učiniti bilo što, da bude od pomoći.
Hvala, sigurna sam da će gosp. de Winter biti radostan kad ovo čuje...
ali mislim da to neće biti potrebno.
Maxim.
Zdravo, ljubavi.
- Maxim, brine me što se može sutra na ispitivanju dogoditi.
Što hoćeš time reći?
- Nećeš izgubiti kontrolu, zar ne? Obećaj mi da se nećeš uzbuđivati.
- U redu je, obećavam. - Nije važno što te budu pitali...
nemoj gubiti glavu. - Ne brini.
Ne mogu ti ništa učiniti, zar ne?
Ne.
- Pa, tada nam ostaje još malo vremena. - Da.
- Želim i ja ići na ispitivanje. - Više bih volio da ne ideš.
- Ne mogu ovdje sama čekati. Obećavam da neću raditi probleme.
Mjesto mi je uz tebe. Pa, bilo što bilo, nećemo se razdvajati.
U redu je, ljubavi.
- Ako me nešto brine u svemu ovome, to si ti.
Nikada si neću oprostiti, ovo što sam ti učinio.
Ne razmišljam o ničem drugom od kad se ovo dogodilo.
Nestao je zauvijek onaj veseo mladenački pogled, koji sam tako volio...
nikad se više neće vratiti.
Sve sam to ubio kada sam ti pričao o Rebecci...
Za tren, od djevojčice postala si žena.
Maxim!
Zvao se Black Jack Brady. Bilo je to uhićenje mog života.
Bilo je to prije dvije godine. Nije bilo nikakve sumnje.
Objesili su ga mjesec dana nakon što sam ga ja uhapsio. Trenutak.
Ben, njega drže za ćaknutog starca.
Sjećate se pokojne gđe. de Winter, zar ne?
- Da. - Da, to znamo.
Ušla je u more. I more ju je odnijelo.
Htjeli bismo znati da li ste vi bili na obali te noći. - Aaa?
- Bili ste na obali kada je ona otišla, i kada se nije vratila?
Nisam ništa vidio. Neću ići u ludnicu.
- Tamo maltretiraju ljude. - Nitko vas neće poslati u ludnicu.
Sve što trebate je da nam ispričate što ste vidjeli.
Nisam ništa vidio.
- Vidjeli ste gđu. de Winter kako se penje na barku te noći?
Već sam rekao da ne znam ništa. Neću ići u ludnicu.
Vrlo dobro, možete ići.
Može ići.
Gosp. Tap.
- Da? - Približite se, molim.
Zakunite se da ćete govoriti istinu, samo istinu...
i ništa drugo osim istine? - Da, kunem se.
Je li pokojna gđa. de Winter običavala dovesti barku sama na vez?
Da, gospodine.
Sjećate li se je li ikada imala bilo kakvu nezgodu s barkom?
Ne, ja sam uvijek govorio da je bila rođeni pomorac.
Pretpostavlja se da je ona sišla u kabinu, kad je naišao jak nalet vjetra...
je li to bilo dovoljno da prevrne barku?
Oprostite, ali ima još nešto osim toga.
- Što hoćete reći? - Izjavljujem da je to zbog slavina.
Kakve slavine?
To su ventili za odvod vode s barke...
i moraju uvijek biti zatvoreni kada se barkom plovi.
Ah, da...!?
Jučer, kada sam provjeravao barku, otkrio sam da su bili otvoreni.
- Iz kog razloga? - Može biti samo jedan...
potapanje barke.
- Hoćete reći...? - Barka se nije prevrnula.
Znam da zvuči strašno, ali po mojem mišljenju, barku je netko potopio.
- Ima i rupa. - Kakvih rupa?
- Na trupu. - O čemu govorite?
Barka je bila pod vodom godinu dana...
i plima i oseka je udarala njome o hridine...
ali ja mislim da su te rupe napravljene iznutra.
Znači, vi mislite da je barka potopljena namjerno?
S njenim iskustvom, ovo nije mogla biti nezgoda.
- Poznavali ste dobro pokojnu gđu. de Winter? - Da.
Mislite li da je bila. sposobna učiniti samoubojstvo?
Ne, iskreno, ne. Ali nikad se ne zna.
Možete sjesti, gosp. Tap.
Gosp. de Winter, molim vas.
Žalim što vas moram ponovno ispitivati, ali čuli ste gosp. Tapa...
- Pitam se da li nam možete pomoći. - Bojim se da ne.
Imate vi kakvo objašnjenje za rupe na trupu barke?
Naravno da ne.
Jeste li o tim rupama razgovarali s prijašnjim istražiteljima?
Kako je barka bila na dnu oceana, ne vjerujem.
Vjerujte da nam je svima žao zbog ovoga kroz što prolazite...
ali shvatite da nisam pokrenuo ovu istragu radi zabave.
- To je jasno. - Nadamo se da je tako.
Gđa. de Winter je bila sama na moru. Tada moramo pretpostaviti...
da je ona načinila rupe? - Mislite što hoćete!
Možete li nam reći zašto bi htjela skončati život?
Ne pada mi ništa na pamet.
Gospodine, kako god bolno bilo, moram vam postaviti jedno osobno pitanje.
Vaša veza je bila potpuno sretna?
Vaš brak je bio potpuno sretan?
Neću ovo više podnositi!
Prekidamo istragu do poslije ručka.
Gosp. de Winter, pretpostavljam da bit ćete nam na raspolaganju.
Rekao sam ti da trebaš nešto pojesti.
Ti si izgladnjela, to je to.
Gosp. Fritz mi je rekao da dovezem nešto za pojesti.
Odlično, možete parkirati iza ugla?
Kako sam bila blesava što sam se uplašila!
Da se nisi uplašila, izgubio bih kontrolu.
Ljubavi, molim te, smiri se.
Pričekaj trenutak, idem potražiti Franka.
Naravno, ne brini. Bit ću dobro.
Sigurno?
Uzmi, popij malo ovoga...
- Osjećat ćeš se bolje. - Hvala.
- Dobro si? - Da, naravno.
- Neću kasniti. - U redu je.
Zdravo.
Kako je danas naša mladenka?
Brak s Maxom nije baš med i mlijeko, zar ne?
Bit će bolje da odete prije nego se vrati.
Ljubomoran je?
Ne mogu vas kriviti, ali ne mislite valjda da sam ja divlja zvijer, je li tako?
Nisam, ja sam čovjek potpuno normalan i miran...
Nadam se da ćete se vi ponašati potpuno normalno u ovom predmetu.
Izgledate bolje od našeg zadnjeg susreta, to je logično.
Što hoćeš, Jack?
Zdravo, Max. Dobro ti ide, zar ne?
Bolje nego ti to misliš.
Brinuo sam o tome, jer sam pozvan na ispitivanje.
Baš si me ganuo, ali ako te ne smeta, mi bismo ručali.
Ručati! Izvrsna ideja. Kako na pikniku?
Oh, oprostite. Smetat će vam ako to stavim ovdje?
Znaš, Max? Mislim da ti i ja moramo porazgovarati.
O čemu?
Dobro, o onim rupama na barci, na primjer.
O rupama što su načinjene iznutra.
- Mullen? - Da, gospodine?
Hoćete otići napuniti rezervoar mog auta? Skoro je prazan.
- Vrlo dobro, gospodine. - I zatvorite vrata.
Smeta vam dim?
Imam utisak da će prije kraja dana, netko upotrijebiti...
jedan termin toliko snažan, iako pomalo star, "Prljava igra".
Dosadan sam?
Ne?
Dobro, ja se nalazim u vrlo teškoj situaciji...
Samo moraš pročitati ovu bilješku i shvatit ćeš. Od Rebecce je.
Samo malo, iz predostrožnosti stavio sam datum.
Napisala je to dana kada je umrla.
Ja sam bio na jednoj zabavi, tako da sam ovo pročitao tek slijedećeg dana.
Zašto misliš da bi me to moglo zanimati?
Neću te zamarati njenim sadržajem, ali te uvjeravam...
da to nije bilješka žene koja se namjerava ubiti.
Nego, što radiš s kostima? Zakapaš ih?
Ali ovdje, to je nemoguće...
Znaš? Potpuno sam sit mog posla kao prodavač vozila...
Ne znam jesi li ikada vozio skupi auto koji nije tvoj...
Samo te razdraži.
Danas svatko želi imati auto.
Često sam se pitao kako bi bilo lijepo povući se u prirodu...
imati lijepu kuću, s malim imanjem...
Ne znam koliko bi to koštalo na godinu. Htio bih o tome s tobom porazgovarati.
Htio bih čuti tvoj savjet, kako živjeti udobno bez teškog rada.
Zdravo, Favell. Tražiš me, Maxim?
Da. Gosp. Favell i ja upravo razgovaramo o jednom poslu.
Milim da bi bilo najbolje da to dovršimo u ovoj krčmi.
Možda imaju posebnu sobu.
Doviđenja.
Reci pukovniku Julianu da ga želim smjesta vidjeti.
Idemo, Jack.
- Imate li odvojenu sobu? - Naravno. Ovuda, gospodine.
- Nadam se da vam se ova dopada. - Izvanredno, kao u Ritzu.
- Nešto za popiti? - Da, konjak sa sodom.
A ti? Uzmi i ti jedan. Nadam se da te mogu počastiti.
- Hvala, u redu je. - Neka budu 2, dobri čovječe.
- Dogovoreno. - Gdje je gosp. de Winter?
U onoj sobi.
- Pukovnik Julian, ovo je gosp. Favell.
Poznajem pukovnika, mi smo stari prijatelji.
Ako ste prijatelji, tada znaš da je on šef policije.
Vjerujem da će ga zanimati tvoj prijedlog. Naprijed, iznesi ga.
Samo sam rekao da ću prestati prodavati aute i povući se u prirodu.
Rekao je da će sakriti dokaze od istrage, ako mu ja to budem priuštio.
Samo želim da sve bude po pravdi.
Proizvođač barke ima svoju teoriju o smrti Rebecce.
Jedna je samoubojstvo. Imam bilješku koja to pobija.
- Pročitajte je, pukovniče. - "Jack, ljubavi...
bila sam kod liječnika i vraćam se u Manderley.
Bit ću u kolibi. Ostavit ću ti otvorena vrata.
Moram ti reći nešto vrlo važno...
Rebecca".
Je li to pisala jedna žena koja se namjerava ubiti?
A osim toga, ako se hoće ubiti...
bi li otišao na more s barkom...
i onda jednostavno napravila rupe na njoj?
Hajde, pukovniče, vi kao predstavnik zakona...
mislite li da nema razloga za sumnju?
- Ubojstvo? - Što, a nije valjda?
Max je čovjek tradicije, od onih koji će umrijeti braneći svoju čast...
ili će radije ubiti.
To je ucjena, prava pravcata.
Ucjena nije ni prava ni jednostavna. Može donijeti probleme mnogim ljudima.
A ucjenjivači se ponekad nađu s onu stranu brave.
Shvaćam. Pomoći ćete gosp. de Winteru...
jer je velika riba i dopušta vam večerati s njim.
Polako, Favell. Vi ste ga optužili za ubojstvo.
- Imate svjedoka? - Imam.
Ovog tipa, Bena.
Da nije takav snob, vidio bi da se nešto događalo.
- Zašto bi to napravio? - Uhvatili smo ga jednom...
kako nas gleda kroz prozor.
Rebecca mu je zaprijetila ludnicom.
Zato neće progovoriti, ali on je uvijek tamo. I sve vidi.
To je smiješno!
Vi ste kao mali sindikat.
A ako ne griješim, Crawley, vi mene pomalo mrzite.
Crawley nije imao mnogo uspjeha kod Rebecce...
ali ovaj put će biti više sreće.
Mladenka će vam zahvaliti bratskim zagrljajem, Crawley...
u danima koji nas očekuju, svaki put kad se onesvijesti...
- de Winter! - Maxim!
Ta narav će ti donijeti probleme, Max.
- Oprostite, gospodo. Želite li još nešto?
Da, donesite nešto za smirenje gosp. de Winteru.
- Ne ništa. Mi odlazimo. - Da, gospodine.
Završili smo s tim.
A sada, kada ste nam sve otkrili, možete li nam reći motiv?
Mislim da sam to rekao.
Pročitao sam mnogo romana i znam da uvijek mora postojati motiv.
I ako mi dopustite, ja ću vam ga dati.
Zašto ne odeš kući. Nisi trebala biti ovdje.
Molim te, pusti me da ostanem!
Sigurno nećete dopustiti da...
Moje mišljenje o Favellu nije ništa bolje od vašeg...
ali kao policajac, moram ispitati ovu optužbu.
U potpunosti se slažem.
U jednom slučaju, toliko ozbiljnom, moramo biti sigurni...
da smo provjerili sve mogućnosti, da ni kamen ne ostane neprovjeren.
Evo ga. Svjedok koji će nam dati motiv.
Pukovnik Julian, gđa. Denvers. Ostale poznajete.
- Sjednite... - Ne ljutite se, ali...
mislim da će se sa mnom bolje razumjeti. Tko je bio Rebeccin liječnik?
Gosp. de Winter uvijek zove Dr. MacLanea.
Mislio sam na Rebeccinog liječnika, u Londonu.
- Ne znam. - No, hajde!
Vi ste znali sve, znali ste da je bila zaljubljena u mene.
Niste mogli zaboraviti lijepe trenutke koje smo proveli u kolibi.
Imala se pravo zabavljati. Ljubav je za nju bila samo igra...
samo zabava. Svima vam se ismijavala.
Je li imala neki razlog zbog kojeg bi se htjela ubiti?
Ne, ja sam znala sve o njoj. Ne vjerujem.
Vidite? Nemoguće je. I ona misli tako.
Slušajte, znamo da je Rebecca posjećivala nekog liječnika u Londonu. Tko je on?
- Ne znam. - Shvaćamo, Denny.
Vi mislite da mi hoćemo otkriti sve Rebeccine tajne...
i štitite je, ali to isto želim i ja...
pokušavam oprati njeno ime od svih sumnji na samoubojstvo.
Gđa. Denvers, vi pretpostavljate...
da je gđa. de Winter bila ubijena.
A ima nešto više što biste htjeli doznati...
ime ubojice, a njegovo lijepo ime...
je George Fortescue Maximillian de Winter.
Postoji liječnik kojeg je gđa. de Winter tajno posjećivala.
Često ga je posjećivala prije nego se udala...
Kako se zove?
Dr. Baker, na 165 Goldhawk Road. Shepherd's Bush.
Tamo ćete pronaći motiv.
Idite i pitajte Dr. Bakera, on će vam reći zašto ga je posjećivala...
zbog provjere da li će imati dijete...
nježno dijete kovrčave kose. - To nije istina! Ona bi mi to rekla!
To je rekla i Maxu, a on je znao da nije njegovo...
tako da ju je kao gospodin stare škole, ubio.
- Ispitajmo Dr. Bakera. - Slušajte, misli da bih...
iz razloga sigurnosti, i ja morao ići s vama.
Na nesreću, vjerujem da imam pravo to tražiti.
Odgađam istragu u očekivanju novih dokaza.
Ne bojite se da će optuženi pobjeći?
Dajem vam svoju riječ da to neće učiniti.
Idemo...
ostavimo nesretni par da provedu svoje posljednje trenutke sami.
Siguran si da ne želiš da pođem s tobom?
Ne draga, to bi te iscrpilo. Vratit ću se ujutro.
- Neću se zadržavati ni da bih spavao. - Čekat ću te.
- Spreman, Maxim? - Da.
Vas dvojica idite naprijed, ja ću vas slijediti s Favellom.
Dr. Baker, sigurno znate za gđu. de Winter preko novina.
Da, u vezi s tijelom pronađenim u nekoj barci.
Moja žena je o tome čitala. Vrlo tužan slučaj...
- Moje saučešće... - Ne gubimo vrijeme.
Oprostite, mislim da vam ja mogu sve objasniti.
Pokušavamo otkriti stvarne događaje...
o aktivnostima pokojne gđe. de Winter dana kad je umrla.
12. listopada prošle godine. Htio bih da mi kažete...
da li vas je posjetila tog dana.
Žalim. Ne mogu vam pomoći. Sjetio bih se imena de Winter.
Nikada nisam liječio nikakvu gđu. de Winter.
Kako možete znati imena svih vaših pacijenata?
Mogu potražiti u arhivi.
- Da li ste rekli 12. listopada? - Da.
Evo ga. Ne. Nikakva de Winter.
- Sigurni ste? - Ovdje su sve posjete tog dana.
Ross, Campbell, Steadall, Perino, Denvers...
- Denny! Koji vrag...? - Pročitajte mi to ime još jedanput.
- Rekli ste Denvers? - Da, gđa. Denvers, u 15,00 h.
Zbog čega je bila? Sjećate je se?
Da, vrlo dobro. Bila je vrlo zgodna...
visoka, crnka, elegantno obučena. - Rebecca!
Gospođa je sigurno koristila lažno ime.
Da? Koje iznenađenje. Poznajete je već dugo.
- Što joj se dogodilo? - Gospodine, postoji etika...
Možete nam reći neki razlog zbog čega bi se ubila?
Zbog čega su je ubili, htjeli ste reći. Bila je u drugom stanju, ne?
Recimo tako! Zbog čega drugog bi dolazila na mjesto poput ovog?
Pretpostavljam da je ovo službeni posjet...
Ne bismo vas smetali, da to nije potrebno.
Želite znati je li imala razloga za samoubojstvo?
Da, mislim da je.
Bila je teško bolesna...
- Nije bila trudna? - To je ona željela.
Moje dijagnoza je bila drugačija.
Poslao sam je specijalisti radi rendgenskog pregleda...
Tog dana, vratila se s nalazom.
Ostala je stajati, i pokazala mi slike.
"Hoću znati istinu", rekla je.
"Ne želim lijepe riječi ni sažaljenje...
ako moram umrijeti, recite mi to bez okolišanja"
Znao sam da laž neće prihvatiti.
Molila me istinu, i ja sam joj istinu rekao.
Zahvalila mi se. Nisam je više vidio, tako da mislim da...
- Od čega je bolovala? - Rak.
Bio je u naprednoj fazi. Bilo bi beskorisno operirati je.
Morala je trošiti morfij.
Ništa se nije dalo učiniti, osim čekati.
Nešto je rekla kada ste joj to saopćili?
Čudno se nasmiješila. Vaša je supruga bila izvanredna žena.
Sjećam se da mi je rekla što me vrlo iznenadilo...
Kada sam joj rekao da su samo mjeseci u pitanju, rekla je:
"Ne doktore, neće trajati toliko."
Bila je vrlo ljubazna. Nije rekla to što želimo čuti.
Možda, nama treba službeni dokaz.
- Potvrda? - Za presudu o samoubojstvu.
- Razumijem. Mogu vam ponuditi nečim?
Ne hvala, moramo ići.
- Hvala Bogu, sad znamo istinu. - To je strašno...
jedna žena tako lijepa i mlada. Ne čudi me...
Nisam niti sanjao. Ni Denny, siguran sam.
- Trebam jedno piće. - Trebate nas još pukovniče?
Ne, pokušat ću više ne smetati Maximu.
- Hvala. - Spremni ste, pukovniče?
Ne, hvala, ostajem ovdje. Dopustite da vam kažem, Favell...
ucjenjivanje nije zanimanje i znat ćemo što moramo učiniti s vama.
Ne znam o čemu govorite...
ali ako ikada budete trebali auto, obratite se meni.
Ne znam kako bih vam zahvalio.
- Nemojte više o tome razmišljati, i zaboravite na sve.
Vratite se vašoj supruzi, sigurno je zabrinuta.
Da, nazvat ću je i otići direktno u Manderley.
Zbogom, Crawley. Maxim ima pravog prijatelja.
- Frank. - Da, Maxim?
- Ima nešto što ne znaš. - Ne, nema.
Ja je nisam ubio, Frank.
Sad znam. Kada mi je rekla ono o djetetu...
namjerno je lagala, znala je što se događa...
Zato se tako ponašala, smijala se.
Ne misli više na to.
Hvala, Frank.
Denny, samo sam ti htio nešto ispričati.
Rebecca nam je obojici nešto skrivala. Imala je rak.
Da, samoubojstvo.
Sada Max i njegova draga ženica...
ostaju u Manderleyu, i živjet će sretno za uvijek.
Zbogom, Denny.
To je vaš auto, gospodine?
Da.
Morate ga maknuti? Ovdje ga ne možete parkirati.
Ne? Ljudi imaju pravo vani ostavljati svoj auto, ako žele.
Baš je šteta što neki nemaju drugog posla.
Rekla je da će te čekati budna?
Molio sam je da legne, ali nije me htjela slušati.
Ovaj auto ne može brže?
- Brine te nešto? - Osjećam nešto loše.
- Frank! - Što je? Zašto se zaustavljamo?
Koliko je sati?
Sat mi je stao, treba biti 3 ili 4. Zašto?
Rano je za svitanje.
Aurora borealis se vidi zimi, zar ne.
To nije aurora borealis. To je Manderley!
Fritz, gđa. de Winter, gdje je ona?
- Čini mi se da sam je vidio. - Gdje?
Maxim!
Hvala Bogu što si se vratio! - Dobro si ljubavi? Dobro si!
Gđa. Denvers je poludjela.
Rekla je da će radije uništiti Manderley, nego nas gledati sretne u njemu.
Gledajte! U zapadnom krilu!
prepravio: .:: STrider ::.